Прикордонне управління ФСБ Росії по Приморському краю спростовує повідомлення, що Росія нині передала Китаєві ділянку землі площею 4,7 квадратного кілометра побіля Уссурійська.
«Цього не було, це дурість якась. Абсолютно точно кордони не пересувалися», – повідомив представник прикордонного управління ФСБ по Приморському краю російському агентству «РИА Новости».
У четвер китайські ЗМІ, зокрема, напівофіційна англомовна газета China Daily, повідомили про передачу Китаєві прикордонної ділянки площею у 4,7 квадратного кілометра чи про відновлення контролю Китаю над цією ділянкою.
Ця територія, як пише газета, разом із іншими територіями була передана Росії китайською династією Цін після поразки у Другій опіумній війні (протистоянні з Великобританією і Францією).
Із 1858 по 1915 рік, згідно з різними договорами, китайська (точніше, маньчжурська) династія Цін передала Росії близько півтора мільйона квадратних кілометрів своєї території, пише китайська газета.
При цьому в її повідомленні йдеться, власне, лише про те, що в середу на китайському боці кордону відбулася церемонія урочистого відкриття кількох прикордонних знаків. Саме ж уточнення лінії кордону з Росією в цьому місці, за результатами якого Китай відновив свій суверенітет над цією територією, як написала газета, відбулося ще 1993 року, а не нині.
Прикордонні суперечки між Росією і Китаєм тривають понад 300 років. Остаточну угоду щодо їхнього вирішення було підписано 2004 року. Однак нинішня бурхлива реакція в китайському суспільстві на повідомлення про перенесення всього декількох прикордонних стовпів показала, наскільки болючою тема повернення земель залишається для Пекіна, де багато хто продовжує вважати «своєю землею» і частини земель нинішньої Росії, зокрема, Примор’я і Приамур’я, Республіки Тува, а також острова Сахалін.
Території, що відійшли до Росії через Айгунський і Пекінський договори з Китаєм
На цю ж тему:
Китай вміє чекати. Чим загрожує Росії «Кримнаш» Китай вважає несправедливими територіальні договори з Російською імперією: спочатку Айгунський 1858 року, а потім Пекінський 1860-го далі |