Наталка Кудрик Рим, 13 квітня 2007 (RadioSvoboda.Ua) – В італійському місті Неаполі, столиці південного регіону Кампанія, майже 10 років діє Інститут української культури імені Т. Шевченка. Приватна організація всіляко допомагає трудовим іммігрантам з України, бо саме в цьому регіоні їх найбільше. За офіційними даними, легально там проживає близько 30 тисяч українців. Про діяльність установи та про український національний характер Радіо Свобода розпитувало президента Інституту Карміне Дзаккарія.
Президент Інституту української культури розповідає про останні досягнення громади: "Нині найважливіший проект – це те, що ми відновили в ефірі 10-хвилинний випуск теленовин українською мовою. Програма виходить по суботах з повтором у неділю на місцевому каналі "TV Luna”, який транслюється майже в усьому регіоні Кампанія”.
Багато українців все ще не легалізували своє перебування
Інститут активно долучається також до організації недільних шкіл, випускає щомісячник під назвою "Шепіт і крик”, щоправда російською мовою, але з новинами про Україну. Фінансову допомогу надають керівники італійських підприємств.
Чимало проблем позаду, говорить Карміне Дзаккарія, але труднощів і досі вистачає: "Найбільша проблема, що багато людей все ще не легалізували своє перебування в Італії. Дуже важко для багатьох взяти позику в банку для придбання помешкання. Складна ситуація і з пенсіями: невідомо, чи робітники, котрі працюють в Італії і сплачують податки, отримуватимуть пенсію, коли повернуться в Україну. Адже поки не має двосторонньої угоди між державами. Не існує також взаємного визнання дипломів про освіту. Якщо особа здобула фах лікаря в Україні, чому вона не може займатися цією професією в Італії?”
Прямолінійність українців шкодить діалогові
Після довгих років тісного спілкування з іммігрантами пан Дзаккарія комфортно почувається в українському колі. "Інститут української культури у Неаполі, як одна велика родина для всіх: дискутуємо, жартуємо, часом і сумуємо, бо таке життя наше”, — говорить керівник організації.
Карміне Дзаккарія і продовжує: "Серед позитивних рис українців назвав би велике бажання рухатися вперед, інтегруватися, вони гарно опановують італійську мову і водночас не забувають про своє коріння, зберігають рідну культуру. Але існує і проблема взаємонепорозуміння з італійцями. В українців що на думці, те й на язиці, вони прямолінійні і часом видаються різкими. Ми ж на Заході звикли висловлюватися загально, перед тим, як щось сказати, добре подумаємо. Українець або каже, або ні. Це часто створює бар’єр під час діалогу”.
"Не відчуваю себе готовим поїхати до України – колиски Київської Русі..."
Йому подобається українське пиво і страви з курятини, які готують українські жінки. І вино з України прийшлося до смаку, хоч виявилося дуже міцним. Взагалі, Карміне Дзаккарія – прихильник місцевої кухні, і про це він говорить не загально, а цілком конкретно.
В інтерв’ю Радіо Свобода італієць зізнався, що мріє бодай раз відвідати батьківщину своїх друзів-іммігрантів: "Я вже багато років збираюся відвідати Україну і Росію. Я чимало їздив по світу. Та кожного року не відчуваю себе готовим поїхати до України – колиски Київської Русі. Я не відчуваю себе готовим як християнин, бо ця країна дуже важлива, з великою історією. Я добре знаю, що окрім Тараса Шевченка, є Іван Франко, його поезія і книжки... Думаю про вік і запитую себе: "Мені 55 років, то ж маю наважитися”.
Матеріали до теми:
ФОТОРЕПОРТАЖ, 12.04.2007: Українські кольори в об''єктиві «Свободи»
Президент заявляє, що підкориться будь-якому рішенню Конституційного Суду щодо Указу про розпуск Верховної Ради Україна поза майданами: які настрої панують серед людей? Марек Сивець: в Україні немає революції Комітет Європарламенту обговорив ситуацію в Україні «Ми зацікавлені в тому, щоб Україна була на нашому боці» – євродепутат Ганнес Свобода Чи не зарано Захід припинив підтримку України? Політичний компроміс та українські реалії Кризова економіка. Чи вдарила політична криза по гаманцях простих українців? Чого хоче Росія в Україні?