Ірина Перешило Київ, 5 грудня 2006 (RadioSvoboda.Ua)- Лідер гурту “Вася-Клаб” Василь Гонтарський втомився нарікати на свою долю і почав писати веселі пісні.
Василю, чим спричинена така кількість позитиву у вашій музиці?
Знаєте, є така казочка, що коли людям уже немає чого втрачати, вони починають сміятися. Мабуть, цей позитив– продукт того негативу, котрий я бачив, і взагалі, кожна людина бачила і позитиву багато і негативу. Я втомився плакати, я втомився верещати щодо своєї долі гіркої. Тому я почав писати такі пісеньки.
Як ти визначаєш музичний стиль своїх пісень?
Це, мабуть, якийсь шансон з елементами фольку, з елементами мегаполісу, в якому ми живемо.
Чи всі музиканти вашої групи мають вищу освіту?
Не всі.Я один.Без музичної освіти взагалі. Всі інші – з консерваторії. А я, лідер групи і автор всіх пісень, без музичної освіти. Так склалося в моїй долі, що я не маю освіти.
Де вас можна почути, де ви виступаєте?
Ми виступаємо в клубах, але це не дуже часто буває. От виступали на День Києва.
На яку вікову аудиторію розрахована ваша музика.?
Мене слухають всі: від 15 років до, як то кажуть, фінального свистка.
Як вас сприймають до виступу ( ви все-таки ще не дуже розкручена група) і після?
Після– овації, квіти, дівчата і так далі.
Так ви напередодні зоряної хвороби?
Мені ця хвороба не загрожує. Я вже досить доросла людина.
Але Ви, вочевидь, розраховуєте на певну славу, бажаєте її?
Я цим займаюсь заради цього.
Заради слави. Лише ?
Ні, по-перше, самореалізація, по-друге, грошенят трохи хтілося б. Я жива людина.
Мені розповідав ваш продюсер, що є певні проблеми для проштовхування вашої музики на ФМ-станції через те, що ви україномовна група.
Так, я таке чув і не раз, що не формат. Але слухають всі. Слухають всі, але щодо ефіру– не формат.
Чи Ви не збираєтеся переходити, на російську мову у творчості в подальшому і таким чином здобувати славу і визнання?
Я думаю, що ні. Бо те, що я пишу українською мовою має, як то кажуть, шарм, російською мовою я не зможу так написати.
Знаєте, є така казочка, що коли людям уже немає чого втрачати, вони починають сміятися. Мабуть, цей позитив– продукт того негативу, котрий я бачив, і взагалі, кожна людина бачила і позитиву багато і негативу. Я втомився плакати, я втомився верещати щодо своєї долі гіркої. Тому я почав писати такі пісеньки.
Як ти визначаєш музичний стиль своїх пісень?
Це, мабуть, якийсь шансон з елементами фольку, з елементами мегаполісу, в якому ми живемо.
Чи всі музиканти вашої групи мають вищу освіту?
Не всі.Я один.Без музичної освіти взагалі. Всі інші – з консерваторії. А я, лідер групи і автор всіх пісень, без музичної освіти. Так склалося в моїй долі, що я не маю освіти.
Де вас можна почути, де ви виступаєте?
Ми виступаємо в клубах, але це не дуже часто буває. От виступали на День Києва.
На яку вікову аудиторію розрахована ваша музика.?
Мене слухають всі: від 15 років до, як то кажуть, фінального свистка.
Як вас сприймають до виступу ( ви все-таки ще не дуже розкручена група) і після?
Після– овації, квіти, дівчата і так далі.
Так ви напередодні зоряної хвороби?
Мені ця хвороба не загрожує. Я вже досить доросла людина.
Але Ви, вочевидь, розраховуєте на певну славу, бажаєте її?
Я цим займаюсь заради цього.
Заради слави. Лише ?
Ні, по-перше, самореалізація, по-друге, грошенят трохи хтілося б. Я жива людина.
Мені розповідав ваш продюсер, що є певні проблеми для проштовхування вашої музики на ФМ-станції через те, що ви україномовна група.
Так, я таке чув і не раз, що не формат. Але слухають всі. Слухають всі, але щодо ефіру– не формат.
Чи Ви не збираєтеся переходити, на російську мову у творчості в подальшому і таким чином здобувати славу і визнання?
Я думаю, що ні. Бо те, що я пишу українською мовою має, як то кажуть, шарм, російською мовою я не зможу так написати.