Галина Терещук Львів, 25 квітня 2006 (RadioSvoboda.Ua) - Теплі весняні дні стають першим сигналом для любителів мандрівок збиратись у невідомі ще їм міста і країни. Найдавніше галицьке містечко Белз, якому торік виповнилось тисяча років, приваблює туристів із Польщі та Ізраїлю. Втім наразі їх ще тут дуже мало, як цього хотіли б мешканці Белзу.
У Белзі мешкає близько 2400 осіб. Офіційно, але, насправді, це місто пенсіонерів і дітей. Працездатне населення - на заробітках.
«Їздять у Польщу. Мій тато працює 10 років у Москві. Тут фактично неможливо знайти працю. Дуже тяжко. А можна на туризмі заробляти? Звичайно, якщо відновити історичні пам»ятки».
А відновлювати у Белзі є що. Торік місто відсвяткувало свій тисячолітній ювілей і керівництво області пророкувало Белзу паломництво туристів. Адже тут у 14 столітті зберігалась ікона пресвятої Богородиці, яку перевіз у польське місто Ченстохова угорський намісник Галичини і нині це найшановніша святиня Польщі. Натомість белжани у дарунок отримали копію Ченстоховської (Белзької) Богородиці, яка зберігається у каплиці при в»їзді в місто. Реставрації потребують і обороні споруди міста, і юдейські пам»ятки, і католицькі . У Белзі збереглась міква - обрядова лазня белзьких юдеїв. Це, зазначають історики, єдина пам»ятка, яка залишилась від хасидського комплексу. У роки 2 світової війни німецькі війська знищили усіх євреїв у Белзі. Нині приїжджають у місто гості з Ізраїлю аби вшанувати своїх предків. Але белжани кажуть, щоби до них їздили туристи має бути створена належна інфрастурктуруа.
Маленькі мешканці Белза розповіли, що дуже люблять своє містечко.
« У нас є цікаві мури, башта, є підземні ходи, парки, братські могили, костели і церкви, настінні розписи у Ратуші».
Помолитись до Ченстоховської Богородиці приїздять не лише з інших міст, але найчастіше заступництва у Матері Божої просять самі мешканці Белзу, які не мають роботи, або ж чиї сини та доньки на чужині. Приходить до Богородиці і дітвора, яка охоче розповіла чого вона просить у своїх молитвах.
«Щоб у Белзі було багато роботи і наші батьки не їздили працювати за кордон»…