-- no author -- Як, загалом, українці ставляться до політиків та до влади? Чому серед нинішніх українських політиків «білою вороною» сприймають Віктора Ющенка?
Київ-Прага, 25 березня 2003 року.
Гість студії: Євген Сверстюк
Петро Кагуй
Шановні слухачі, гостем нашої сьогоднішній передачі знову є відомий громадський діяч, філософ, публіцист, колишній політв’язень Євген Сверстюк.
Цього разу пан Сверстюк поділиться своїми міркуваннями, зокрема, про те, чому серед нинішніх українських політиків «білою вороною» сприймають Віктора Ющенка? На чому базується імідж цього політика, та як ставляться до нього у народі? Та й, загалом, як українці ставляться до політиків та до влади?
Отож, слово Євгенові Сверстюку.
Євген Сверстюк
Минулорічне телеінтерв’ю на каналі ТВ -Табачук Гордона з Віктором Ющенком, я б назвав телеінтерв’ю року. То був діалог двох різних світів: мудрого, з одного боку, розумного та сучасного з боку редактора «Бульвару».
Діалог підтверджує об’єднуючу роль розуму і культури. Гордон вміє слухати і давати цікаві провокаційні запитання.
Хто є Віктор Ющенко? Його любить народ. Одні - за вроду, інші - за розум, а найбільше - відчувають в ньому людину. Він же почав виплачувати зарплати і пенсії. Але люди гнуться, як ті лози. Про нього пускають погані чутки. І то зрозуміло. Всі сили зла зібралися і здивувалися:«Що це таке? «Біла ворона» нам не треба. Всі люди повинні вірити, що ворони тільки чорні. Негайно треба заплутати його в гру без правил, а в тій грі всі однакові».
Але кожен раз він виринає на поверхню і знову білим. Важко сказати, хто більше хоче його стягнути і уподібнити до себе, ті, що не приймають, чи ті, що заздрять. Але всім ясно, що багато пройшло в парламент виключно з іменем і за спиною Віктора Андрійовича.
Журналісти, яким здається, що то вони творять імідж дивуються: скільки на нього накидають кожен день на різних каналах, а він знову той самий, і рейтинг його не падає. Тоді вони пробують пояснити: не падає (рейтинг), бо він не при владі, рейтинг не падає, бо народ мусить вірити, народ хоче вірити в когось, не падає - бо ще не прийшла пора. Старші журналісти, ті знають і помилки Ющенкові: на мітингу йому треба було говорити не так, як він говорив. У парламенті йому слід було зайняти не ту позицію і робити не ті кроки, які він робив. І, взагалі, їм треба активніше діяти.
«Розумний, тай годі», - казав Тарас Шевченко. Вони знають наперед усі ходи і ніколи не задумуються, чому король ходить не так, як дамка? Хоча вже діти знають: «Ти, дурний, не знаєш? Король є король, а дамка - лише дамка. Без дамки можна грати, а без короля вже нема гри, хоча король і не атакує». Який там король, коли він пропустив пішака в дамки?
Отже, виходить, журналісти знають багато. Але їм бракує знання особистості, в якій є своя глибина, так би мовити, генетична програма. Піди розберися в тій генетичній програмі, якщо вона, взагалі, існує. Адже є теорія, що особа, індивід реагує на обставини більш, чи менш адекватно - от вам і вся програма.
А от у Ющенка реакції неадекватні, звідки і його помилки. Потім виявляється, що народ не зауважив тих неадекватних реакцій і забуває ті помилки, про які писали газети. Схоже на те, що народ, взагалі, не читає газет і не дивиться телеканалів. Перед виборами до парламенту зубате Озиме покоління так добре спланувало громадську думку і так ретельно забезпечило її відеорядом, що нормальний народ мав би вже все пережоване спожити. А наш народ не захотів цього ковтати. Та й партія СДПУ(О) на чому сиділа, з того і злізла. Простіше кажучи, скільки голосів купила, стільки й мала.
Журналісти кожен раз дивуються, народ не такий дурний, як про нього пишуть. Спасибі їм за спостережливість. Я б лише нагадав, що той народ давно демонстрував сюрпризи. У 1917 трохи не всі журналісти Москви і Петербурга дивувалися, що у Києві виникла Українська Центральна Рада і до влади прийшли самостійники. В кінці 20-тих преса дивувалася, що українських селян не можна загнати в колгосп. Хіба не ясно, що іншого виходу нема? Після війни совєтські журналісти не могли повірити, що УПА справді воювала не на життя, а на смерть проти Гітлера так само запекло, як воює проти Сталіна і воює без перспектив на перемогу. А референдум 1991 року - «ето ж вообщє!» Адже всі одностайно засуджували ідею самостійної України 70 років, а тут усі одностайно - за самостійну.
Ну а тепер усі канали, уся преса в руках президента Кучми, а на вулиці транспаранти:«Геть Кучму!» «Ото є українці», - ображено якось сказав Леонід Кучма в Палаці Україна, коли його освистали за спробу виставити запис його голосу, як провокацію проти України. Словом, той народ давно відокремив справи Кучми від інтересів України.
І тут саме до речі подумати: яким є отой народ, окрадений і одурений ще від дошевченківських часів. Той народ століттями якось залишався при здоров’ї і при своїй думці. Очевидно, давав якісь підстави ідеалізувати його і письменникам, революційним народникам. Хоча, в сім’ї не без виродка і всякі люди бувають. Але голова, вона вище, особливо, коли вона з Богом. Тому народ в особі мудрого був ідеалізований. І скажемо правду, коли «кращих» вербували в КПРС, народ залишався «бєспартєйним» і потихеньку настроєним антисовєтські. І то по обидва боки Дніпра.
От і зараз, хоч ти йому що кажи, а він владу по старому називає совєтською, про начальство каже - вона та ж сама і твердо стоїть в опозиції до влади. Зрештою, так само, як стояв і до совєтської. От він про себе вирішив щодо Ющенка: видно, наш чоловік, тим то його так не люблять ті «кучми». Вже щодо політичної поведінки лідера «Нашої України - він більше знає, йому видніше. Головне, він був і є не такий, як вони і, видно, тяжко йому, бо таких мало.
Треба було б зробити деяке зіставлення народу і напівінтелігенції. Народ не любить недоучених, кручених і куплених. От тільки часто став з’являтися на каналі Дмитро Корчинський з чорними вусами, зразу прості люди запримітили: «Диви, і той в «лапі кури» поліз» І як тільки він «засвітився» на Ющенкові зауважили: «Видно за вуса йому і доплачують». Любить народ продажних каналів і підозрілих грошей Хоча сам бідний, з багатих посміхається:«І чорт багато грошей має, а в болоті сидить».
Гість студії: Євген Сверстюк
Петро Кагуй
Шановні слухачі, гостем нашої сьогоднішній передачі знову є відомий громадський діяч, філософ, публіцист, колишній політв’язень Євген Сверстюк.
Цього разу пан Сверстюк поділиться своїми міркуваннями, зокрема, про те, чому серед нинішніх українських політиків «білою вороною» сприймають Віктора Ющенка? На чому базується імідж цього політика, та як ставляться до нього у народі? Та й, загалом, як українці ставляться до політиків та до влади?
Отож, слово Євгенові Сверстюку.
Євген Сверстюк
Минулорічне телеінтерв’ю на каналі ТВ -Табачук Гордона з Віктором Ющенком, я б назвав телеінтерв’ю року. То був діалог двох різних світів: мудрого, з одного боку, розумного та сучасного з боку редактора «Бульвару».
Діалог підтверджує об’єднуючу роль розуму і культури. Гордон вміє слухати і давати цікаві провокаційні запитання.
Хто є Віктор Ющенко? Його любить народ. Одні - за вроду, інші - за розум, а найбільше - відчувають в ньому людину. Він же почав виплачувати зарплати і пенсії. Але люди гнуться, як ті лози. Про нього пускають погані чутки. І то зрозуміло. Всі сили зла зібралися і здивувалися:«Що це таке? «Біла ворона» нам не треба. Всі люди повинні вірити, що ворони тільки чорні. Негайно треба заплутати його в гру без правил, а в тій грі всі однакові».
Але кожен раз він виринає на поверхню і знову білим. Важко сказати, хто більше хоче його стягнути і уподібнити до себе, ті, що не приймають, чи ті, що заздрять. Але всім ясно, що багато пройшло в парламент виключно з іменем і за спиною Віктора Андрійовича.
Журналісти, яким здається, що то вони творять імідж дивуються: скільки на нього накидають кожен день на різних каналах, а він знову той самий, і рейтинг його не падає. Тоді вони пробують пояснити: не падає (рейтинг), бо він не при владі, рейтинг не падає, бо народ мусить вірити, народ хоче вірити в когось, не падає - бо ще не прийшла пора. Старші журналісти, ті знають і помилки Ющенкові: на мітингу йому треба було говорити не так, як він говорив. У парламенті йому слід було зайняти не ту позицію і робити не ті кроки, які він робив. І, взагалі, їм треба активніше діяти.
«Розумний, тай годі», - казав Тарас Шевченко. Вони знають наперед усі ходи і ніколи не задумуються, чому король ходить не так, як дамка? Хоча вже діти знають: «Ти, дурний, не знаєш? Король є король, а дамка - лише дамка. Без дамки можна грати, а без короля вже нема гри, хоча король і не атакує». Який там король, коли він пропустив пішака в дамки?
Отже, виходить, журналісти знають багато. Але їм бракує знання особистості, в якій є своя глибина, так би мовити, генетична програма. Піди розберися в тій генетичній програмі, якщо вона, взагалі, існує. Адже є теорія, що особа, індивід реагує на обставини більш, чи менш адекватно - от вам і вся програма.
А от у Ющенка реакції неадекватні, звідки і його помилки. Потім виявляється, що народ не зауважив тих неадекватних реакцій і забуває ті помилки, про які писали газети. Схоже на те, що народ, взагалі, не читає газет і не дивиться телеканалів. Перед виборами до парламенту зубате Озиме покоління так добре спланувало громадську думку і так ретельно забезпечило її відеорядом, що нормальний народ мав би вже все пережоване спожити. А наш народ не захотів цього ковтати. Та й партія СДПУ(О) на чому сиділа, з того і злізла. Простіше кажучи, скільки голосів купила, стільки й мала.
Журналісти кожен раз дивуються, народ не такий дурний, як про нього пишуть. Спасибі їм за спостережливість. Я б лише нагадав, що той народ давно демонстрував сюрпризи. У 1917 трохи не всі журналісти Москви і Петербурга дивувалися, що у Києві виникла Українська Центральна Рада і до влади прийшли самостійники. В кінці 20-тих преса дивувалася, що українських селян не можна загнати в колгосп. Хіба не ясно, що іншого виходу нема? Після війни совєтські журналісти не могли повірити, що УПА справді воювала не на життя, а на смерть проти Гітлера так само запекло, як воює проти Сталіна і воює без перспектив на перемогу. А референдум 1991 року - «ето ж вообщє!» Адже всі одностайно засуджували ідею самостійної України 70 років, а тут усі одностайно - за самостійну.
Ну а тепер усі канали, уся преса в руках президента Кучми, а на вулиці транспаранти:«Геть Кучму!» «Ото є українці», - ображено якось сказав Леонід Кучма в Палаці Україна, коли його освистали за спробу виставити запис його голосу, як провокацію проти України. Словом, той народ давно відокремив справи Кучми від інтересів України.
І тут саме до речі подумати: яким є отой народ, окрадений і одурений ще від дошевченківських часів. Той народ століттями якось залишався при здоров’ї і при своїй думці. Очевидно, давав якісь підстави ідеалізувати його і письменникам, революційним народникам. Хоча, в сім’ї не без виродка і всякі люди бувають. Але голова, вона вище, особливо, коли вона з Богом. Тому народ в особі мудрого був ідеалізований. І скажемо правду, коли «кращих» вербували в КПРС, народ залишався «бєспартєйним» і потихеньку настроєним антисовєтські. І то по обидва боки Дніпра.
От і зараз, хоч ти йому що кажи, а він владу по старому називає совєтською, про начальство каже - вона та ж сама і твердо стоїть в опозиції до влади. Зрештою, так само, як стояв і до совєтської. От він про себе вирішив щодо Ющенка: видно, наш чоловік, тим то його так не люблять ті «кучми». Вже щодо політичної поведінки лідера «Нашої України - він більше знає, йому видніше. Головне, він був і є не такий, як вони і, видно, тяжко йому, бо таких мало.
Треба було б зробити деяке зіставлення народу і напівінтелігенції. Народ не любить недоучених, кручених і куплених. От тільки часто став з’являтися на каналі Дмитро Корчинський з чорними вусами, зразу прості люди запримітили: «Диви, і той в «лапі кури» поліз» І як тільки він «засвітився» на Ющенкові зауважили: «Видно за вуса йому і доплачують». Любить народ продажних каналів і підозрілих грошей Хоча сам бідний, з багатих посміхається:«І чорт багато грошей має, а в болоті сидить».