На одинадцятому році існування Української держави в західних областях усе частіше ведуться дискусії довкола створення окремої регіональної державної структури
Івано-Франківськ, 10 липня 2002 - Її називають Галицькою державою, Галицьким князівством або ще якось по-іншому. Однак зміст від цього не змінюється. Певна частина інтелігенції Галичини прагне відокремлення від так званої Великої України. Як цю проблему оцінюють на Прикарпатті.
Галицький сепаратизм, або ж ідея відокремлення Галичини від Східної та Центральної України, набула особливої сили та поширення на Прикарпатті впродовж останніх років. Репрезентантами цієї ідеї виступають переважно молоді інтелектуали та творча інтелігенція регіону. Основу осередків, що виступають за відокремлення Галичини й надання їй статусу окремого державного утворення на зразок Кримської автономії склали здебільшого учасники студентської революції 90-х років минулого століття. Зараз це вже цілком сформовані особистості: керівники громадських організацій, державних структур, політики та бізнесу. Ще 10 років тому ніхто з них не висував подібних ідей. Однак зараз частина колишніх студентів, учасників оксамитової революції, стверджують, що не вірять в утвердження української ідеї в межах усієї держави. Вони переконані, що русифіковані Південь та Схід можуть поглинути Галичину з її досвідом та традиціями визвольних змагань. Пропонуємо вашій увазі позицію прихильника галицького відокремлення директора Інституту розвитку міста Івано-Франківська Віктора Кімаковича.
Однак у поглядах на цю проблему не існує одностайності. І не менш радикальними є переконання та позиції прихильників соборності України. Вони різко виступають проти будь-яких проявів галицького сепаратизму. Одним із таких послідовних прихильників ідеї неподільності України є директор видавництва сучасної української літератури, чільний представник Української скаутської організації “Пласт” Василь Іваночко.
Загалом представники обох опонуючих таборів заявляють, що ідея галицького відокремлення не мала б жодних підстав бути актуальною, якби не політика тотальної русифікації, що її підтримує керівництво держави. Галицький сепаратизм – це наслідок упередженого ставлення до українців на їх власній землі. І допоки ситуація не зміниться, кількість прихильників галицького державного утворення постійно зростатиме.
Галицький сепаратизм, або ж ідея відокремлення Галичини від Східної та Центральної України, набула особливої сили та поширення на Прикарпатті впродовж останніх років. Репрезентантами цієї ідеї виступають переважно молоді інтелектуали та творча інтелігенція регіону. Основу осередків, що виступають за відокремлення Галичини й надання їй статусу окремого державного утворення на зразок Кримської автономії склали здебільшого учасники студентської революції 90-х років минулого століття. Зараз це вже цілком сформовані особистості: керівники громадських організацій, державних структур, політики та бізнесу. Ще 10 років тому ніхто з них не висував подібних ідей. Однак зараз частина колишніх студентів, учасників оксамитової революції, стверджують, що не вірять в утвердження української ідеї в межах усієї держави. Вони переконані, що русифіковані Південь та Схід можуть поглинути Галичину з її досвідом та традиціями визвольних змагань. Пропонуємо вашій увазі позицію прихильника галицького відокремлення директора Інституту розвитку міста Івано-Франківська Віктора Кімаковича.
Однак у поглядах на цю проблему не існує одностайності. І не менш радикальними є переконання та позиції прихильників соборності України. Вони різко виступають проти будь-яких проявів галицького сепаратизму. Одним із таких послідовних прихильників ідеї неподільності України є директор видавництва сучасної української літератури, чільний представник Української скаутської організації “Пласт” Василь Іваночко.
Загалом представники обох опонуючих таборів заявляють, що ідея галицького відокремлення не мала б жодних підстав бути актуальною, якби не політика тотальної русифікації, що її підтримує керівництво держави. Галицький сепаратизм – це наслідок упередженого ставлення до українців на їх власній землі. І допоки ситуація не зміниться, кількість прихильників галицького державного утворення постійно зростатиме.