Хоча минуло два місяці нового навчального року, ситуація в сільських школах Київщини залишається напруженою - у навчальних закладах не вистачає 400 вчителів
Київ, 13 листопада 2001 - Тому обласна державна адміністрація зініціювала розробку програми “Сільська школа”, яку в листопаді має розглянути і ухвалити обласна Рада.
На Київщині ще є райони, про які й не подумав би, що вони мають статус столичних. У першу чергу це стосується віддаленої сільської глибинки .Якщо раніше щедрі дотації в планове колгоспно-радгоспне сільське господарство якось підживлювали і їхню соціальну сферу, то тепер ситуація різко змінилася. Немає кому будувати на селі вчительське житло, немає кому продавати педагогам за дешевшими цінами основні продукти харчування. Ринкова економіка так і не переступила шкільного порогу, залишивши педагогів із зарплатнею з різними добавками у 220-230 гривень - це у кращому випадку.
Сьогодні педагоги вже втомилися нагадувати своєму вищому начальству про існування 57-ї статті Закону про освіту, в якій йдеться про те, що вчителям треба б платити не менше, ніж пересічному робітникові, а по промисловості Київщини , нагадаю, середній рівень зарплати вже добирається до 400 гривень.
Сільський вчитель старіє, і це породжує багато проблем, і в першу чергу – проблему якості знань, які одержує сільська молодь. З міськими однолітками їй конкурувати важко.
Будівництво житла для сільських педагогів - чи не найбільший головний біль керівників освітянської галузі. Більше 750 педагогів Київщини живуть у різних гуртожитках, 440 орендують житло у приватних осіб в сільській місцевості. А взагалі - поліпшення житлових умов потребують 2 тисячі працівників освіти Київщини. Згадувана вже програма “Сільська школа” передбачає ширше кредитування індивідувального житлового будівництва для вчителів та придбання для них житла за рахунок місцевих бюджетів , і ця обставина викликає серед освітянської громади найбільше сумнівів, адже місцеві бюджети напівпорожні, особливо ж – в сільських регіонах.
На Київщині ще є райони, про які й не подумав би, що вони мають статус столичних. У першу чергу це стосується віддаленої сільської глибинки .Якщо раніше щедрі дотації в планове колгоспно-радгоспне сільське господарство якось підживлювали і їхню соціальну сферу, то тепер ситуація різко змінилася. Немає кому будувати на селі вчительське житло, немає кому продавати педагогам за дешевшими цінами основні продукти харчування. Ринкова економіка так і не переступила шкільного порогу, залишивши педагогів із зарплатнею з різними добавками у 220-230 гривень - це у кращому випадку.
Сьогодні педагоги вже втомилися нагадувати своєму вищому начальству про існування 57-ї статті Закону про освіту, в якій йдеться про те, що вчителям треба б платити не менше, ніж пересічному робітникові, а по промисловості Київщини , нагадаю, середній рівень зарплати вже добирається до 400 гривень.
Сільський вчитель старіє, і це породжує багато проблем, і в першу чергу – проблему якості знань, які одержує сільська молодь. З міськими однолітками їй конкурувати важко.
Будівництво житла для сільських педагогів - чи не найбільший головний біль керівників освітянської галузі. Більше 750 педагогів Київщини живуть у різних гуртожитках, 440 орендують житло у приватних осіб в сільській місцевості. А взагалі - поліпшення житлових умов потребують 2 тисячі працівників освіти Київщини. Згадувана вже програма “Сільська школа” передбачає ширше кредитування індивідувального житлового будівництва для вчителів та придбання для них житла за рахунок місцевих бюджетів , і ця обставина викликає серед освітянської громади найбільше сумнівів, адже місцеві бюджети напівпорожні, особливо ж – в сільських регіонах.