Росія побоюється, що демаркувати кордон з Україною означає відкрити для неї двері до Європи – канадський політолог
Прага, 1 листопада 2001 ― Потік біженців та нелегальних міґрантів зі сходу робить для Києва проблему впорядкування східного українського кордону першочерговим завданням, однак Росія не хоче втратити вплив на сусідні країни, і тому воліє мати з ними прозорі кордони. У випадку України, Кремль ще побоюється того, що впорядкуваши спільні кордони, він допоможе Україні швидше інтеґруватися до ЄС та НАТО. Так пояснює мотивацію Росії відомий канадський політолог із Центру досліджень питань безпеки та міжнародної політики Тарас Кузьо.
За даними, що їх наводить канадський політолог Тарас Кузьо, близько 90% усіх нелегальних міґрантів та дві третини контрабанди, включно зі зброєю та наркотиками, потрапляють в Україну з Росії. Усвідомлюючи це, Україна вже упродовж кількох років, з часу підписання договору з Росією про визнання кордонів чотири з половиною роки тому, намагається домогтися від Росії демаркації кордону, але російська сторона відтягує цей процес, воліючи мати кордон з Україною лише на карті, а не в реальності.
Позиція Росії полягає у тому, що вона хотіла би, щоб країни-члени СНД мали так звані «внутрішні» та «зовнішні» кордони, майже так, як це було за часів Радянського Союзу, коли в середині країни були адміністративні кордони, а зі зовні вони були оточені колючими дротами і охоронялися автоматниками. Україна ж вважає, що її східний кордон має так само бути позначений на землі, як і західний, що вона успадкувала від Радянського Союзу.
У цьому, на думку політолога Тараса Кузя, полягає різниця у розумінні завдання побудови держави між Україною і Росією. Україна вважає, що її членство у СНД не повинно обмежувати державний суверенітет, а Росія досі не визначила свого ставлення до сусідніх країн і продовжує їх називати то «братерськими республіками», то «близьким зарубіжжям», що свідчить про те, що їхній суверенітет ще не повністю визнається Москвою.
Крім цього, дослідження київського Центру Миру, Конверсії та Закордонної політики, на яке посилається канадський політолог, вказує і на інші, стратегічні мотиви поведінки Росії. По-перше, прозорість її кордонів із країнами СНД дозволяє Росії здійснювати тиск на них. По-друге, непозначені кордони створюють вигідну для Росії плутанину з експортом енергоносіїв. Україна, зауважує Тарас Кузьо, неодноразово, просила демаркувати кордон, щоб лічильники, поставлені на ньому чітко могли вказати, скільки точно російського газу імпортує Україна. І, на решті, третя причиниа, на думку Тараса Кузя полягає у ірраціональних побоюваннях Росії, що як тільки Україна визначить свої кордони, вона вислизне з-під випливу Росії та інтеґрується до ЄС та НАТО, оскільки ці організації вимагають від своїх майбутніх членів повної ясності з кордонами.
Проте повної ясності, на думку Тараса Кузя, Україна доможеться ще не скоро, хоча б тому, що суперечки з Москваою і досі тривають навколо морських кордонів у Чорному та Азовському морях.
За даними, що їх наводить канадський політолог Тарас Кузьо, близько 90% усіх нелегальних міґрантів та дві третини контрабанди, включно зі зброєю та наркотиками, потрапляють в Україну з Росії. Усвідомлюючи це, Україна вже упродовж кількох років, з часу підписання договору з Росією про визнання кордонів чотири з половиною роки тому, намагається домогтися від Росії демаркації кордону, але російська сторона відтягує цей процес, воліючи мати кордон з Україною лише на карті, а не в реальності.
Позиція Росії полягає у тому, що вона хотіла би, щоб країни-члени СНД мали так звані «внутрішні» та «зовнішні» кордони, майже так, як це було за часів Радянського Союзу, коли в середині країни були адміністративні кордони, а зі зовні вони були оточені колючими дротами і охоронялися автоматниками. Україна ж вважає, що її східний кордон має так само бути позначений на землі, як і західний, що вона успадкувала від Радянського Союзу.
У цьому, на думку політолога Тараса Кузя, полягає різниця у розумінні завдання побудови держави між Україною і Росією. Україна вважає, що її членство у СНД не повинно обмежувати державний суверенітет, а Росія досі не визначила свого ставлення до сусідніх країн і продовжує їх називати то «братерськими республіками», то «близьким зарубіжжям», що свідчить про те, що їхній суверенітет ще не повністю визнається Москвою.
Крім цього, дослідження київського Центру Миру, Конверсії та Закордонної політики, на яке посилається канадський політолог, вказує і на інші, стратегічні мотиви поведінки Росії. По-перше, прозорість її кордонів із країнами СНД дозволяє Росії здійснювати тиск на них. По-друге, непозначені кордони створюють вигідну для Росії плутанину з експортом енергоносіїв. Україна, зауважує Тарас Кузьо, неодноразово, просила демаркувати кордон, щоб лічильники, поставлені на ньому чітко могли вказати, скільки точно російського газу імпортує Україна. І, на решті, третя причиниа, на думку Тараса Кузя полягає у ірраціональних побоюваннях Росії, що як тільки Україна визначить свої кордони, вона вислизне з-під випливу Росії та інтеґрується до ЄС та НАТО, оскільки ці організації вимагають від своїх майбутніх членів повної ясності з кордонами.
Проте повної ясності, на думку Тараса Кузя, Україна доможеться ще не скоро, хоча б тому, що суперечки з Москваою і досі тривають навколо морських кордонів у Чорному та Азовському морях.