6 липня виповнилося 350 років від загибелі козацького полковника Мартина Небаби
Київ, 18 липня 2001 - Заможний коростишівський міщанин Мартин Небаба ще молодим дістався Запорізької Січі і деякий час був там отаманом. У травні 1648 року він приєднався на Сіверщині до повстання Хмельницького і став організатором та першим полковником Борзненського полку. А вже через місяць Небаба командував звільненням Стародуба, Новгород-Сіверського та Чернігова.
Шведські дипломати називали Небабу «одним з найкращих полковників Хмельницького», а поляки характеризували його як людину «надзвичайної хоробрості». Його вбрання сучасник описав наступним чином: «На Небабі жупан атласний, зелений; панцир коштовний, критий лосиною шкірою, із золотими ґудзиками і шнурком таким самим; шабля оправлена, перстень на пальці».
У серпні 1648 року Небаба на чолі свого полку брав участь у переможній Пилявецькій битві, а восени командував козацьким аванґардом у поході Хмельницького на Замостя. На початку 1649 року він був обраний полковником чернігівським, а згодом – наказним гетьманом Лівобережжя. Незабаром Хмельницький направив Небабу до Білорусі із завданням не пропустити армію литовського князя Януша Радзивілла до України на допомогу польському королю. І хоча 21 липня козаки потерпіли поразку поблизу Лоєва біля переправи через Дніпро, литовське військо теж було виснажене, і Радзивілл не наважився йти в Україну.
Від початку серпня Небаба зі своїм полком знову воював у Галичині, взявши участь у розгромі польського війська під Зборовим. Він виступив проти укладання Зборівського мирного договору, вважаючи його невигідним для козацтва.
Навесні 1651 року Небаба керував українським військом у Білорусі, дії якого були підтримані селянським повстанням. 6 липня у нещасливій для козаків битві під Ріпками поблизу Лоєва Небаба втратив праву руку, але перехопив шаблю лівою і бився до смерті. Віддаючи належну пошану його винятковій мужності, Радзивілл наказав насипати високу могилу над місцем поховання полковника Небаби. Поразка козаків Небаби відкрила Радзивіллові шлях на Київ, який він захопив через місяць.
Шведські дипломати називали Небабу «одним з найкращих полковників Хмельницького», а поляки характеризували його як людину «надзвичайної хоробрості». Його вбрання сучасник описав наступним чином: «На Небабі жупан атласний, зелений; панцир коштовний, критий лосиною шкірою, із золотими ґудзиками і шнурком таким самим; шабля оправлена, перстень на пальці».
У серпні 1648 року Небаба на чолі свого полку брав участь у переможній Пилявецькій битві, а восени командував козацьким аванґардом у поході Хмельницького на Замостя. На початку 1649 року він був обраний полковником чернігівським, а згодом – наказним гетьманом Лівобережжя. Незабаром Хмельницький направив Небабу до Білорусі із завданням не пропустити армію литовського князя Януша Радзивілла до України на допомогу польському королю. І хоча 21 липня козаки потерпіли поразку поблизу Лоєва біля переправи через Дніпро, литовське військо теж було виснажене, і Радзивілл не наважився йти в Україну.
Від початку серпня Небаба зі своїм полком знову воював у Галичині, взявши участь у розгромі польського війська під Зборовим. Він виступив проти укладання Зборівського мирного договору, вважаючи його невигідним для козацтва.
Навесні 1651 року Небаба керував українським військом у Білорусі, дії якого були підтримані селянським повстанням. 6 липня у нещасливій для козаків битві під Ріпками поблизу Лоєва Небаба втратив праву руку, але перехопив шаблю лівою і бився до смерті. Віддаючи належну пошану його винятковій мужності, Радзивілл наказав насипати високу могилу над місцем поховання полковника Небаби. Поразка козаків Небаби відкрила Радзивіллові шлях на Київ, який він захопив через місяць.