Святі місця України
Івано-Франківськ, 12 червня 2001 - Гошівський монастир, що на Прикарпатті, є на сьогоднішній день однією з найвеличніших релігійних та історико-архітектурних святинь Західної України. Його щорічно відвідує по кілька мільйонів прочан з різних країн Європи. Про драматичну долю та відродження цього унікального монастиря розповідаємо.
Монастир на Ясній горі поблизу села Гошева Івано-Франківської області веде свою історію ще з кінця 15 століття, коли про нього з’явилися перші згадки в документах тогочасних істориків. Особливо відомим монастир став завдяки чудодійній іконі Гошівської Богородиці, яка, за численними свідченнями, мала дивну силу зціляти тілесні та духовні недуги віруючих. До Другої світової війни Гошівський монастир був однією з найбільших святинь греко-католицизму у Східній Європі. Кожного року монастир відвідувало сотні тисяч прочан. Так тривало до 46 року, коли у Львові проведенням псевдособору була ліквідована Унія, а разом з нею і Греко-КатолИцька церква. Гошівський монастир продовжував діяти аж до 50-го року. Однак 23 березня цьогО ж року декілька підрозділів НКВД оточили монастир і заарештували всіх монахів та священиків. Їх вивезли до Івано-Франківська. Там протримали у в’язниці понад 2 місяці. Після цього вони булИ вислані до Сибіру. Із сибірських таборів живими вернулися лише четверо. З цього ж часу починається тотальна руйнація монастиря. Монастирське майно розкрадається. Монахи встигли сховати частину особливо цінних культових предметів, закопавши їх та території та замурувавши у монастирські стіни. Однак енкаведисти після детального обстеження знайшли всі схованки. У цей самий час іконостас, проповідальницю, божий гріб та ще цілий ряд унікальних культових речей виняткової мистецької цінності передаються до міста Болехова, що на Івано-Франківщині, у православну церкву Мироносиць. Усе це, попри всі клопотання нинішніх мешканців Гошівського монастиря, так і не вдається повернути. Варто також наголосити на тому, що 46-го року віддається на переховування від однієї домівки до іншої чудодійна ікона Гошівської Богородиці. З часом її сліди втрачаються. До нинішніх днів її також не могли відшукати, хоча згадки про неї неодноразово з’являлися протягом останніх десятиліть. Нещодавно булО заявлено, що ікона знайшлася і є всі підстави говорити про те, що ікона врешті повернеться в монастир. Монастир булО перетворено у склад мінеральних добрив на десятки років. Зрештою, склад закривають і Гошівський монастир на Ясній горі стає інтернатом для неповноцінних дітей. Відтак монастир передають для створення бази відпочинку одному з івано-франківських військових заводів. Врешті 89-го року з Почаєва до Гошева приходять православні монахи. Вони намагаються перебрати практично зруйнований монастир у власність Православної церкви. Однак уже з наступного року до Гошівського монастиря приходять його справжні власники – греко-католики. У травні цьогО ж року відправлена перша архієрейська служба Божа, у якій узяли участь понад півмільйона віруючих. Монастир лежав у руїнах. Навмисне підкопані фундаменти, стіни, дах загрожували повним знищенням цій святині. Тоді храм обстежили фахівці з України, Румунії, Німеччини та Польщі. Представники з Німеччини заклали в стіни монастиря спеціальні прилади, які мали визначити протягом півроку, чи й справді храм безповоротно руйнується. Через 6 місяців дані засвідчили – храм руйнується. Тоді німці повністю за свій кошт привезли до Гошева техніку, матеріали і розпочали реконструкцію монастиря за найновішими технологіями. Після року інтенсивної роботи спеціалісти підтвердили: храм простоїть ще більше п’ятисот років. Відтак реставраційні роботи в храмі продовжували 5 художників, які відновлювали стіни, як це було ще в 30-х роках. Зараз у храмі мешкає понад 20 монахів. Тут постійно відбуваються прощі. До однієї з найбільших релігійних святинь Східної Європи приходять прочани з різних країн. Так, скажімо, на відзначенні 400-ліття Берестейської Унії в Гошеві зібралося близько мільйона віруючих. Велика кількість з них приходить пішки до Гошева. Зараз там чи не кожної неділі можна зустріти прочан чи не з усієї Європи, монастир зараз радо готовий прийняти під свою та Божу опіку кожного, хто до нього прийде.
Монастир на Ясній горі поблизу села Гошева Івано-Франківської області веде свою історію ще з кінця 15 століття, коли про нього з’явилися перші згадки в документах тогочасних істориків. Особливо відомим монастир став завдяки чудодійній іконі Гошівської Богородиці, яка, за численними свідченнями, мала дивну силу зціляти тілесні та духовні недуги віруючих. До Другої світової війни Гошівський монастир був однією з найбільших святинь греко-католицизму у Східній Європі. Кожного року монастир відвідувало сотні тисяч прочан. Так тривало до 46 року, коли у Львові проведенням псевдособору була ліквідована Унія, а разом з нею і Греко-КатолИцька церква. Гошівський монастир продовжував діяти аж до 50-го року. Однак 23 березня цьогО ж року декілька підрозділів НКВД оточили монастир і заарештували всіх монахів та священиків. Їх вивезли до Івано-Франківська. Там протримали у в’язниці понад 2 місяці. Після цього вони булИ вислані до Сибіру. Із сибірських таборів живими вернулися лише четверо. З цього ж часу починається тотальна руйнація монастиря. Монастирське майно розкрадається. Монахи встигли сховати частину особливо цінних культових предметів, закопавши їх та території та замурувавши у монастирські стіни. Однак енкаведисти після детального обстеження знайшли всі схованки. У цей самий час іконостас, проповідальницю, божий гріб та ще цілий ряд унікальних культових речей виняткової мистецької цінності передаються до міста Болехова, що на Івано-Франківщині, у православну церкву Мироносиць. Усе це, попри всі клопотання нинішніх мешканців Гошівського монастиря, так і не вдається повернути. Варто також наголосити на тому, що 46-го року віддається на переховування від однієї домівки до іншої чудодійна ікона Гошівської Богородиці. З часом її сліди втрачаються. До нинішніх днів її також не могли відшукати, хоча згадки про неї неодноразово з’являлися протягом останніх десятиліть. Нещодавно булО заявлено, що ікона знайшлася і є всі підстави говорити про те, що ікона врешті повернеться в монастир. Монастир булО перетворено у склад мінеральних добрив на десятки років. Зрештою, склад закривають і Гошівський монастир на Ясній горі стає інтернатом для неповноцінних дітей. Відтак монастир передають для створення бази відпочинку одному з івано-франківських військових заводів. Врешті 89-го року з Почаєва до Гошева приходять православні монахи. Вони намагаються перебрати практично зруйнований монастир у власність Православної церкви. Однак уже з наступного року до Гошівського монастиря приходять його справжні власники – греко-католики. У травні цьогО ж року відправлена перша архієрейська служба Божа, у якій узяли участь понад півмільйона віруючих. Монастир лежав у руїнах. Навмисне підкопані фундаменти, стіни, дах загрожували повним знищенням цій святині. Тоді храм обстежили фахівці з України, Румунії, Німеччини та Польщі. Представники з Німеччини заклали в стіни монастиря спеціальні прилади, які мали визначити протягом півроку, чи й справді храм безповоротно руйнується. Через 6 місяців дані засвідчили – храм руйнується. Тоді німці повністю за свій кошт привезли до Гошева техніку, матеріали і розпочали реконструкцію монастиря за найновішими технологіями. Після року інтенсивної роботи спеціалісти підтвердили: храм простоїть ще більше п’ятисот років. Відтак реставраційні роботи в храмі продовжували 5 художників, які відновлювали стіни, як це було ще в 30-х роках. Зараз у храмі мешкає понад 20 монахів. Тут постійно відбуваються прощі. До однієї з найбільших релігійних святинь Східної Європи приходять прочани з різних країн. Так, скажімо, на відзначенні 400-ліття Берестейської Унії в Гошеві зібралося близько мільйона віруючих. Велика кількість з них приходить пішки до Гошева. Зараз там чи не кожної неділі можна зустріти прочан чи не з усієї Європи, монастир зараз радо готовий прийняти під свою та Божу опіку кожного, хто до нього прийде.