Київ – Вже в суботу, 7 червня, п’ятий президент України Петро Порошенко присягне українцям. Інавгурація відбудеться у Верховній Раді, а урочистості – на Софійській площі. Щоправда, дійство новий керівник держави пообіцяв провести якомога скромніше. До речі, інавгурацію без почестей проводили у 1994 році – коли до влади прийшов Леонід Кучма. Радіо Свобода пригадало, чим відзначилися присяги українських президентів, та з’ясувало, чого виборці чекають від неї зараз.
Коли Леонід Кравчук прийшов до влади у 1991 році, то складав дещо змінену присягу депутата Верховної Ради УРСР – тексту президентської присяги тоді ще не було. На інавгурації було лише два посли: з Польщі та Канади, виступав Олесь Гончар, а хор Верьовки виконав «Молитву за Україну». «Ми вірили тоді, що на нас чекає геть інше, нове життя», – пригадує Леонід Кравчук.
Традиції інавгурації є у більшості держав, каже політтехнолог Сергій Гайдай. Наприклад, у США це набагато масштабніше дійство, ніж в європейських країнах. «Для Росії характерне використання «імперських» елементів – але це впровадження Путіна. В Америці є протокол, однаковий для усіх президентів. В Україні ж традиції присяги здебільшого запозичені», – каже експерт. Це правда: усі українські інавгурації об’єднувало лише те, що президенти тримали руку на Пересопницькому Євангелії.
Голуби і конфузи
Так Леонід Кучма скромну присягу у Верховній Раді в 1994-му компенсував гучними урочистостями у 1999-му. Свято відбувалося у палаці «Україна», прибула 21 іноземна делегація і 8 президентів.
Віктор Ющенко у 2004-му обійшов свого попередника не лише за популярністю, а й за розмахом інавгурації. Основним місцем дії став Майдан. Колони Жовтневого палацу огорнули помаранчевою тканиною, а сам президент після присяги у Верховній Раді закликав усіх повертатись на площу – бо народ чекає. Ющенко пускав голубів, всюди гримів салют, а першокласник музичної школи у помаранчевому шалику зіграв на фортепіано «Разом нас багато», після чого вступив оркестр. Спеціально для дійства зі Стокгольма привезли стяг Богдана Хмельницького, а почесними гостями були Лех Валенса та Вацлав Гавел. Приблизно у такому ж дусі минули наступні чотири роки, поки люди не зрозуміли, що дбати про духовне для президента – добре, але замало.
Тим часом інавгурація Віктора Януковича відзначилась хіба що тим, що перед ним почали зачинятись двері Верховної Ради, а церемонію проігнорувала фракція БЮТ. Це стало не найбільшим казусом президентства Віктора Януковича, але ясно дало українцям зрозуміти, хто тепер керує їхньою державою.
Для Порошенка важливо зробити інавгурацію якомога формальнішою – політтехнолог
Нині церемонія інавгурації має більше значення для політикуму, аніж для громадян, каже соціальний психолог Олег Покальчук. «У мирні часи це дійство для когось є святом. Однак у стані війни, в якому ми знаходимося, воно втрачає свою значущість. Але і є ознакою стабілізації, оскільки переконує, що принаймні політичний світ розвивається у передбачуваному напрямку», – пояснює він.
Інавгурація для політика – це, перш за все, демонстрація його культурного рівня, вважає Сергій Гайдай. Саме тому, зауважує він, для Петра Порошенка важливо зробити її якомога формальнішою. Люди голосували не за політика, а за зміни. Тож, чим швидше новий президент візьметься за роботу, тим краще це вплине на його імідж. Салюти, каже Гайдай, вже нікого не цікавлять.
Леонід Кравчук на засіданні Верховної Ради України приймає присягу президента України, Київ, 5 грудня 1991 року
Коли Леонід Кравчук прийшов до влади у 1991 році, то складав дещо змінену присягу депутата Верховної Ради УРСР – тексту президентської присяги тоді ще не було. На інавгурації було лише два посли: з Польщі та Канади, виступав Олесь Гончар, а хор Верьовки виконав «Молитву за Україну». «Ми вірили тоді, що на нас чекає геть інше, нове життя», – пригадує Леонід Кравчук.
Традиції інавгурації є у більшості держав, каже політтехнолог Сергій Гайдай. Наприклад, у США це набагато масштабніше дійство, ніж в європейських країнах. «Для Росії характерне використання «імперських» елементів – але це впровадження Путіна. В Америці є протокол, однаковий для усіх президентів. В Україні ж традиції присяги здебільшого запозичені», – каже експерт. Це правда: усі українські інавгурації об’єднувало лише те, що президенти тримали руку на Пересопницькому Євангелії.
Голуби і конфузи
Так Леонід Кучма скромну присягу у Верховній Раді в 1994-му компенсував гучними урочистостями у 1999-му. Свято відбувалося у палаці «Україна», прибула 21 іноземна делегація і 8 президентів.
Інавгурація президента України Леоніда Кучми. Президент України Леонід Кучма і голова уряду Російської Федерації Володимир Путін, Київ, 30 листопада 1999 року
Віктор Ющенко у 2004-му обійшов свого попередника не лише за популярністю, а й за розмахом інавгурації. Основним місцем дії став Майдан. Колони Жовтневого палацу огорнули помаранчевою тканиною, а сам президент після присяги у Верховній Раді закликав усіх повертатись на площу – бо народ чекає. Ющенко пускав голубів, всюди гримів салют, а першокласник музичної школи у помаранчевому шалику зіграв на фортепіано «Разом нас багато», після чого вступив оркестр. Спеціально для дійства зі Стокгольма привезли стяг Богдана Хмельницького, а почесними гостями були Лех Валенса та Вацлав Гавел. Приблизно у такому ж дусі минули наступні чотири роки, поки люди не зрозуміли, що дбати про духовне для президента – добре, але замало.
Новообраний президент України Віктор Ющенко випускає голубів на Майдані Незалежності в Києві в неділю, 23 січня 2005 року
Тим часом інавгурація Віктора Януковича відзначилась хіба що тим, що перед ним почали зачинятись двері Верховної Ради, а церемонію проігнорувала фракція БЮТ. Це стало не найбільшим казусом президентства Віктора Януковича, але ясно дало українцям зрозуміти, хто тепер керує їхньою державою.
Для Порошенка важливо зробити інавгурацію якомога формальнішою – політтехнолог
Нині церемонія інавгурації має більше значення для політикуму, аніж для громадян, каже соціальний психолог Олег Покальчук. «У мирні часи це дійство для когось є святом. Однак у стані війни, в якому ми знаходимося, воно втрачає свою значущість. Але і є ознакою стабілізації, оскільки переконує, що принаймні політичний світ розвивається у передбачуваному напрямку», – пояснює він.
Інавгурація для політика – це, перш за все, демонстрація його культурного рівня, вважає Сергій Гайдай. Саме тому, зауважує він, для Петра Порошенка важливо зробити її якомога формальнішою. Люди голосували не за політика, а за зміни. Тож, чим швидше новий президент візьметься за роботу, тим краще це вплине на його імідж. Салюти, каже Гайдай, вже нікого не цікавлять.