Леся Бакалець Київ, 11 квітня 2008 (RadioSvoboda.Ua) – Хто володіє землею, може володіти всім. Таке перефразування відомого вислову стовідсотково характеризує ситуацію на Київщині. Ціни на землю ростуть кожного дня, а разом з цим удосконалюються методи незаконного привласнення земельних ділянок. Той, хто має право законно приватизувати землю, роками чекає на отримання державних актів. А ті, хто має гроші й владу, шляхом різних оборудок заволодівають сотнями гектарів. Прем’єр-міністр України Юлія Тимошенко вважає, що подолати корупцію у цій сфері допоможуть земельні аукціони. Відповідну постанову вже вдруге, після ветування Президента, прийняв Кабмін. Експерти ж не поспішають називати аукціони панацеєю проти корупції.
Пані Валентина з села Підгірці Київської області вже три роки чекає Державного акту права власності на земельну ділянку. Рішення сільської ради, що дає їй право на приватизацію землі, вона має, але ніяк не може оформити юридично це право. У сільській раді, куди вона подала документи, кажуть – чекайте.
«Три з половиною роки обіцяють, і ось рішення лежить, ходжу-ходжу, а мені відповідають: немає, почекайте, треба почекати – оце все».
А тим часом, каже пані Валентина, вже давно ходять чутки, що насправді землі вже вільної немає. Така ситуація не виняток. З одного доку, черги за державними актами вже розтягнуті на роки. А з іншого – інтернет, білборди та спеціалізовані видання рясніють оголошеннями: «Земля під Києвом, швидке оформлення».
Уряд вважає, що протидіяти корупції можна, продаючи землю через аукціони. Це тверда позиція голови уряду Юлії Тимошенко: «Київ тільки за останній рік втратив 15 мільярдів гривень з доходів у бюджет, тому що корупція з київською землею досягла таких меж – просто одна нахабна корупція».
І хоча Президент призупинив дію постанови про земельні аукціони, вчора Кабмін удруге затвердив продаж землі виключно через земельні аукціони.
Тепер «дерибанити» так не будуть?
Президент докоряв уряду бажанням монополізувати ринок землі. Прем''єр-міністр каже: все буде дуже прозоро. Генеральний директор державної акціонерної компанії «Національна мережа аукційних центрів» Юрій Тараторін також вірить у силу земельних аукціонів: «Так уже, як дерибанили, дерибанити не будуть.Змушені будуть – добре чи погано – проводити аукціони. Якщо правильно все відобразити в нормативних документах, то можна добитися прозорого продажу землі».
Не поділяє такого оптимізму експерт з питань земельних відносин, завідувач кафедри Національного аграрного університету Андрій Мартин. Він пояснює, що корупція використовує закон для своїх цілей. Один із варіантів можна простежити в Києві. В Україні кожен громадянин має право отримати безоплатно ділянку землі, що записано у Земельному кодексі. Відповідно, мова не йде про продаж. А далі просто схема, яку, за словами Андрія Мартина, і використовує Київрада: «Черновецький собі, звичайно, нічого не забирає, просто створюється садівниче товариство, 50 студентів. Кожен із них пише заяву на Київраду, що прошу надати мені 12 соток землі в порядку безоплатної приватизації. І в нас за один день в жовтні минулого року Київрада прийняла, по-моєму, 10 таких товариств на приблизно 120 га. От і порахуйте: сотка землі в Києві – 100 тисяч доларів, помножити їх на сто і на 1200 – стільки грошей безкоштовно у нас пішло, незрозуміло куди».
Жуків острів, Обухівський та Вишгородські райони, Конча-Заспа та Пуща-Водиця – і це далеко не повний перелік земель під Києвом, вартістю у мільйони доларів. По шматках ці «золоті землі» незаконно привласнюють. І тоді на місці лісу з’являється високий паркан і охорона, а громадський пляж раптово стає приватним.
«Три з половиною роки обіцяють, і ось рішення лежить, ходжу-ходжу, а мені відповідають: немає, почекайте, треба почекати – оце все».
А тим часом, каже пані Валентина, вже давно ходять чутки, що насправді землі вже вільної немає. Така ситуація не виняток. З одного доку, черги за державними актами вже розтягнуті на роки. А з іншого – інтернет, білборди та спеціалізовані видання рясніють оголошеннями: «Земля під Києвом, швидке оформлення».
Уряд вважає, що протидіяти корупції можна, продаючи землю через аукціони. Це тверда позиція голови уряду Юлії Тимошенко: «Київ тільки за останній рік втратив 15 мільярдів гривень з доходів у бюджет, тому що корупція з київською землею досягла таких меж – просто одна нахабна корупція».
І хоча Президент призупинив дію постанови про земельні аукціони, вчора Кабмін удруге затвердив продаж землі виключно через земельні аукціони.
Тепер «дерибанити» так не будуть?
Президент докоряв уряду бажанням монополізувати ринок землі. Прем''єр-міністр каже: все буде дуже прозоро. Генеральний директор державної акціонерної компанії «Національна мережа аукційних центрів» Юрій Тараторін також вірить у силу земельних аукціонів: «Так уже, як дерибанили, дерибанити не будуть.Змушені будуть – добре чи погано – проводити аукціони. Якщо правильно все відобразити в нормативних документах, то можна добитися прозорого продажу землі».
Не поділяє такого оптимізму експерт з питань земельних відносин, завідувач кафедри Національного аграрного університету Андрій Мартин. Він пояснює, що корупція використовує закон для своїх цілей. Один із варіантів можна простежити в Києві. В Україні кожен громадянин має право отримати безоплатно ділянку землі, що записано у Земельному кодексі. Відповідно, мова не йде про продаж. А далі просто схема, яку, за словами Андрія Мартина, і використовує Київрада: «Черновецький собі, звичайно, нічого не забирає, просто створюється садівниче товариство, 50 студентів. Кожен із них пише заяву на Київраду, що прошу надати мені 12 соток землі в порядку безоплатної приватизації. І в нас за один день в жовтні минулого року Київрада прийняла, по-моєму, 10 таких товариств на приблизно 120 га. От і порахуйте: сотка землі в Києві – 100 тисяч доларів, помножити їх на сто і на 1200 – стільки грошей безкоштовно у нас пішло, незрозуміло куди».
Жуків острів, Обухівський та Вишгородські райони, Конча-Заспа та Пуща-Водиця – і це далеко не повний перелік земель під Києвом, вартістю у мільйони доларів. По шматках ці «золоті землі» незаконно привласнюють. І тоді на місці лісу з’являється високий паркан і охорона, а громадський пляж раптово стає приватним.